Neo-hobbesiánus demokrácia: A modus vivendi elmélete és a demokratikus legitimáció - Pap, Milán (METSZETEK Társadalomtudományi Folyóirat, 2022)
A kortárs politikaelméletben a rawlsi liberális konstruktivizmust az elmúlt években a politikairealizmus elméletei vették kritikai össztűz alá. A realista liberalizmus egyik fő teoretikusa, JohnGray a társadalmi együttélés olyan neo-hobbesiánus modelljére helyezi a hangsúlyt, amely apolitikai élet alapvetően konfliktusos voltából indul ki; a társadalmi értékek és életformákgyakorta előforduló összemérhetetlenségét feltételezi a modern multikulturális társadalmakban.Az ilyen értelemben vett értékpluralizmus kontextusában a politikai realisták a modus vivendieszméjét fogalmazzák meg. Posztmodern elméletként a modus vivendi inkább egy pragmatikusés eljárásaiban nyitott teória, szemben a deontológiai morális elvekre alapozott filozófiaikonstrukciókkal. A modus vivendi elméletének kidolgozói a társadalmi csoportok békés együttélésénekés a politikai közösség egy morális minimumának teoretizálására tesznek kísérletet. Azelmélet nagy hiányossága azonban, hogy nem számol a demokrácia eszméjével, ami viszont kétokból is hasznos lehet a modus vivendi teóriájára tekintettel. Először is, a mai politikai rendszerekelképzelhetetlenek, vagy minimum botrányosak, a demokratikus legitimáció valamelyformája nélkül. Másrészről pedig, számot kell vetnünk a különböző liberális projektek, úgy is,mint a liberális multikulturalizmus kimerülésének. Az alkotmányos védelem mellett a demokráciavédelme azzal is jár, hogy hogyan tud az egyes kultúrák és egyéb társadalmi csoportok közöttegyensúlyt teremteni a modern társadalmakban. Írásomban arra teszek kísérletet, hogy ademokratikus legitimáció fogalmát a modus vivendi elméletének fényében világítsam meg.