Fekete Gábor, mint mester és kolléga - Molnár, Zsolt; Kun, András (Kitaibelia, 2017)
2016. november 29-én véget ért egy kutatásban, állandó alkotásban eltelt hosszú élet, eltávozott közülünk Fekete Gábor Tanár Úr. Mi, akik olyan szerencsések vagyunk, hogy csodálatos egyéniségét közelről ismerhettük, most összegyűlünk, hogy tanúságot tegyünk Róla, akitől, és aki által olyan sokat kaphattunk. Az alábbi megemlékezéseket egykori pályatársak, barátok, közeli és távolabbi tanítványok fogalmazták meg azzal a szándékkal, hogy önmaguk, a közösség és a jövő számára megörökítsék Fekete Gábor Tanár Úr emberi és kutatói nagyságát. Be kell valljuk, magunk is meglepődtünk, hogy felkérésünkre milyen nagyszámú írás érkezett. Számunkra ez önmagában is arra utal, hogy Tanár Úr egyéniségének varázslatos és egyedi volta nem kizárólag a tanítványokat ragadta meg, hanem mindenkit, akivel együtt dolgozott, aki közelebbről megismerhette. Arra kérjük mindazokat, akik ismerték, szerették és tisztelték Őt, hogy olvassák el az alábbi írásokat, hogy közösen emlékezhessünk Tanár Úrra. Azoknak, akik már nem találkozhattak vele, ezekkel a megemlékezésekkel szeretnénk üzenni, hogy élt Magyarországon egy nagyszerű, csodálatos ember, aki amellett, hogy vegetációkutatók nemzedékeit nevelte fel, értékvesztett és relativizáló korunkban is biztos mértéket, erkölcsi és emberi támpontot tudott nyújtani, és ily módon több generáció példaképe, vezető és tanító személyisége lett.